God afton! Trevligt att ni kunde komma.
Ni ser också strålande ut.
Vilken tjusig ung dam man blivit! Jag förväntar mig en dans sen.
Tack, mr Weston!
Du får inte stå för länge. Dr Perry bad dig vara försiktig.
Jag vilar när jag blir trött. - Emma!
-Mrs Weston! God afton! -God afton, Harriet.
Vi är en smula tidiga, men ni bad oss komma i god tid.
Jag är så tacksam för er hjälp.
Harriet och jag kommer att göra allt som kan krävas av oss.
Emma granskar kritiskt våra dekorationer.
Jag beundrade bara er hustrus smak och skicklighet.
-Rummet har aldrig varit så fint. -Det ser hyfsat festligt ut.
Harriet, eftersom ni ville hjälpa till-
-kunde ni leta rätt på en pall till mr Freemans onda fot.
Javisst, mrs Weston.
Där borta står en ung man ni säkert känner igen. - Frank!
Stör honom inte. Han hör inte.
Frank!
Miss Woodhouse! Vi möts igen.
Jag behöver inte fråga om er hälsa. Beviset har jag framför mig.
Ni har väl själv inte farit illa medan ni varit borta från oss?
Bortsett från lite lomhördhet.
Jag höll utkik efter nykomlingen bland er.
Mrs Elton. Jag har hört mycket om henne genom styvmor.
Ni får höra mycket mer så fort hon anlänt.
Hon skulle hämta miss Bates och Jane.
Hon har tagit stackars Jane under sina vingar.
-Men varför "stackars" Jane? -Jag är väldigt nyfiken på damen.
Hon skulle bli mäkta smickrad om hon visste det.
Vi ska dansa första dansen tillsammans.
-Det gällde ett tidigare tillfälle. -Ni lovade!
Det löftet gäller inte längre!
Eftersom ni är på lekfullt humör ikväll börjar jag på nytt.
Miss Woodhouse, får jag lov till första dansen?
Om ni är så ihärdig, kan jag inte svara annat än ja, tack.
Nu är vi åter på fast mark!
Så vänligt av er! - Det är inte särskilt blött ute.
Bara en övergående skur. Jag har kraftiga skor på mig.
Men stackars Jane och mrs Elton!
Det satte igång just som vi gick ut. Och Jane blir så lätt förkyld!
Jag sa till hennev "Är du säker på att det räcker med en stola?"
-Jag har det som krävs! -Jag visste inte att ni var här!
Om ni hade tänkt agera ädel riddare blev ni förekommen.
Jag kan hjälpa en dam ur vagnen utan att först meddela hela världen.
Käre mr Weston!
Vad fint här är! En verklig förvandling.
Ni måste haft en Aladdins lampa. Det är som taget ur en saga!
Jag är glad att ni tycker om det. Här ska vi nog kunna trivas.
Är inte Jane elegant? Hon sydde sin klänning själv.
Vartenda stygn! Men säg ingenting, för då blir hon bara arg på mig.
Hon borde vara stolt. Det finns inte en sömmerska i London som...
Doktor Hughes, så trevligt! - Och mrs Hughes!
Visst är här fint? Var är mr Richard?
Stör honom inte. Låt honom prata med de unga damerna!
Frank Churchill är en fin ung man.
Han var så gentlemannamässig när han hjälpte mig ur vagnen.
Honom tycker jag om.
Men jag ser få andra juveler här, förutom min egen.
Du är väldigt tyst. Är du nervös?
-Jag ser till att du får dansa. -Inget besvär för min skull.
Vad tycker du om min frisyr? Passar den mig?
-Ja, mycket bra. -Jag bryr mig inte om sånt.
Men jag måste vara till min fördel-
-eftersom alla kommer att titta på mig. Jane lilla, du är så söt.
Ursäkta mig.
Hon kallar henne "Jane". Det är till att vara familjär.
-Tycker ni hon verkar trevlig? -Mrs Elton? Inte alls.
Men hon är elegant. Är det inte så?
Visst är hon elegant, men...
Nu kommer det vi väntat på.
Ta inte illa upp, men jag måste nog be mrs Elton inleda dansen.
-Hon förväntar sig det. -Jag förstår.
-Hoppas ni inte tar illa vid er. -Inte alls! Det är hennes rättighet.
Vem ska bli hennes kavaljer? Hon vill nog att Frank bjuder upp.
Beklagar, far. Men jag är redan bortlovad.
-Jag är villig att släppa er. -Jag vägrar bli släppt!
Jag tycker att du ska bjuda upp henne.
-Inte vill hon dansa med en gamling! -Visst vill hon det!
Bara hon är först, duger vilken kavaljer som helst.
-Det var inte snällt! -Det var inte meningen heller.
Måste det bli jag nu igen? Finns det verkligen ingen annan?
Då måste jag tacka ja.
Det är nästan så man får lust att själv bli brud!
-Miss Woodhouse... -Tack, mr Churchill.
Fast rosorna vid Donwell Abbey...
Tack, miss Woodhouse. - Och mr Churchill.
-Vi är i otakt! -Jag ber om ursäkt, mrs Elton.
-Stackars Harriet! -Oroa er inte. Elton är där.
-Dansar ni inte, mr Elton? -Om ni gör mig den äran.
Min tid på dansgolvet är förbi. Men miss Smith saknar kavaljer.
Jag ber om ursäkt, dans är inte min starka sida.
Men med er hade jag gärna dansat.
Jag är en gammal gift man numer, så om ni ursäktar.
Mr Knightley, vi två tycks vara observatörer ikväll.
Ursäkta mig.
-Harriet... Miss Smith, får jag lov? -Vill ni dansa med mig?
-Nu visar vi dem vad vi kan! -Tack, sir! Tack!
Ni behöver inte tacka mig.
Knightley har förbarmat sig över flickan Smith. Det var vänligt.
Ytterst ädelt.
-Tack, frun. -Det var så längesen jag dansade...
Det var mycket trevligt, Harriet. Hoppas jag får bjuda upp igen senare.
Tack, sir.
Har ni danslektioner hos mrs Goddard?
Jane, var är du? Där är du. - God afton.
Du måste ta på dig stolan, annars blir du förkyld. Det drar så.
-Jag behöver den inte. -Du måste!
Jag vill inte ha dig sängliggande. - Mr Churchill, så vänligt av er.
Så fint ni lägger den över henne!
Vad bra du har det som får så mycket uppmärksamhet. Kom nu.
Vi går till matsalen.
-Tack, Harriet. -Är allt som det ska, Jane?
Tack för att ni tog er an Harriet.
Karln är avskyvärd!
De ville nog inte bara såra Harriet.
Varför har de blivit dina fiender?
En gång i tiden tyckte du att han och Harriet passade ihop.
Det var ett stort misstag.
-Och de kan inte förlåta mig för det. -Jag ska inte banna dig.
-Jag låter dina reflexioner ta över. -De smickrar mig bara.
-Skulle min fåfänga tillrättavisa mig? -Inte din fåfänga, men ditt allvar.
Om den första leder dig fel, säger den andra säkert till.
Jag misstog mig på mr Elton.
Jag såg inte hans lumpenhet.
Jag var övertygad om att han var förälskad i Harriet. Jag hade fel.
Jag måste säga-
-att du hade gjort ett bättre val åt honom än han gjorde själv.
Harriet har många goda egenskaper som mrs Elton helt saknar.
-Vad glad jag blir att ni säger så! -Jag underskattade henne.
Hon är en okonstlad, älskvärd flicka.
Varenda vettig man skulle föredra henne framför mrs Elton.
Hon är en rar flicka som är värd hundra mrs Elton!
Ni borde föregå med gott exempel. Folk halvsover ikväll!
Vi får göra en ansträngning.
Vem är du bortlovad till?
-Till er, om ni bjuder upp. -Får jag lov?
Vi är inte så mycket bror och syster att det vore helt opassande.
Det hoppas jag verkligen inte!
Mr Knightley. - Miss Woodhouse.
Du milde, vilken förmiddag! Jag träffade miss Bates hos Ford's.
Hon beskrev Janes klänning från igår kväll i en halvtimma minst!
Och så pratade hon om maten i en halvtimma till!
Har det varit någon här?
-Harriet lilla, mår du dåligt? -Nej, mrs Goddard.
Du har inte rört dig sen jag började prata med dig.
Pratade ni med mig?
Jag tänkte fråga om du och Betty ville gå med korgen till Donwell-
-och tacka mr Knightley för äpplena.
Men om du är för trött kan jag be nån annan följa med henne.
Nej, mrs Goddard. Jag är inte det minsta trött!
Lite frisk luft vore välgörande. Är det den här korgen?
Ska jag framföra ert tack? Om jag träffar honom, vill säga.
Tack, mrs Goddard!
Var är min hatt? - Betty!
Det blåser friskt är jag rädd, träden vajar en aning.
Det kanske är oklokt.
Där är ett mörkt moln. Jag borde ha gått ut tidigare.
Det är en härlig förmiddag i maj!
Jag bad dig inte följa med, för du bör vila dig.
-Sena kvällar är inte bra för dig. -Jag mår utmärkt.
-Dessutom blev det inte så sent. -Du är precis som din kära mor.
Men jag ska ta hand om dig.
-Skynda dig! -Vi borde inte ha tagit den här vägen.
Vad var det?
Det är bara zigenarna. De ser inte oss. Kom nu.
Solen har tittat fram för att hälsa dig!
-Kom, då! -Vågar vi verkligen fortsätta?
Betty...
-Betty... -Spring!
Skänk en slant, miss. Skänk en slant till zigenarna.
Jag har inga pengar. Låt mig vara!
Ni har ett tursamt ansikte. Ska jag spå er?
-Ska jag spå er? -Rör mig inte!
Låt mig vara, jag har inget att ge er!
Bort med tassarna!
Man ser underkjolarna!
Hjälp mig, någon!
Spring!
Vad pågår här? Miss Smith! Vad har hänt?
-Vad har de där busarna gjort? -Tack, sir! Tack.
Orkar ni? Vi är nästan framme.
-Sådär ja. -Harriet! Mr Churchill! Vad står på?
Kan hon få sätta sig ner?
-Är hon skadad? -Inte skadad, bara uppskrämd.
Hon stötte på zigenarna i skogen. Men det är ingen fara.
Jag hann precis köra bort dem.
-Räddade ni henne? -Det var bara några barnungar.
De hade knappast gjort henne illa. Fast hon var något uppskakad.
-Nu måste jag gå. -Vill ni inte stanna en stund?
Jag är redan sen. Men jag lämnar henne i goda händer. Adjö.
Stackars lilla Harriet! Är det säkert att du är oskadd?
-Han körde iväg dem! -Så din klänning ser ut!
Det måste hänt när jag ramlade. Men han drog upp mig!
-Han hjälpte mig på fötter. -Vad gjorde du ensam i skogen?
Betty var med mig. Betty Bickerton. Men hon sprang sin väg.
Det var rena turen att han red förbi i rätt ögonblick!
-Inte sant, miss Woodhouse? -Det var det verkligen.
Mr Churchill är den modigaste man jag nånsin träffat!
När du känner dig redo, ska du gå och tacka honom.
-Vore det passande? -Absolut.
-Jag anser att det är din plikt. -Miss Woodhouse!
Sitt där tills du har återhämtat dig. Jag kommer in till dig.
Miss Woodhouse, det är nåt jag måste berätta för er.
-Jag har en bekännelse. -Gällande vad, Harriet?
Jag vill inte ha några hemligheter för er.
-Inga hemligheter alls. -Tack, Harriet.
Jag har dessvärre hyst ytterst dåraktiga känslor för någon.
-Ni vet nog vem jag tänker på. -Jag tror det, Harriet.
Hur kunde jag vara så dum? Blotta tanken på det fyller mig med skam.
-Ni borde ha tillrättavisat mig. -Du syftar väl på mr Elton?
Det känns som rena dårskapen. Jag ser inget märkvärdigt i honom.
Han är mig fullständigt likgiltig. Jag vill helst inte träffa honom.
Och jag avundas inte hans hustru det allra minsta.
Hon hade en gräslig hatt i söndags!
Då anser jag dig kurerad.
-Det är bara en sak till. -Och vad kan det vara?
Öppna den.
Det ser ut som en bit gammalt plåster.
-Det är det också. Minns ni inte? -Vad är det jag ska minnas?
Det hände här inne. Han vässade en penna och skar sig i fingret.
Ni hade inte plåster på er, så jag tog lite av mitt eget.
Nu minns jag.
-Jag skäms nåt så förfärligt! -Men varför?
Du förstår, Harriet, jag hade plåster i min ficka.
Men jag ville låta dig få pyssla om honom.
Jag förtjänar att stå i skamvrån resten av livet!
Miss Woodhouse, jag klippte av en bit åt honom, men den var för stor.
Han klippte den mindre och stod och lekte med en bit en stund.
När ni hade gått ut, plockade jag upp plåsterbiten från golvet.
I min enfald sparade jag den som en skatt.
Jag har burit den i medaljongen intill min...person...
-Ända fram till idag. -Vad ska jag säga?
Miss Woodhouse, jag tänker bränna den - nu.
-Är du säker? -Jag ska visa hur rationell jag blivit.
Som du vill!
Sådär. Farväl, mr Elton!
-Jag ska aldrig gifta mig. -Aldrig gifta dig?
-Det måste vara en ny föresats. -Som jag tänker hålla fast vid.
Harriet, det här är väl inte en gärd gentemot mr Elton?
-Mr Elton? Bevare mig väl! -Det var skönt att höra.
Han är mr Elton vida överlägsen!
Jag tänker inte låtsas oförstående. Beslutet att aldrig gifta dig-
-har sin grund i att personen i fråga har högre ställning än du.
Jag är inte förmäten nog att tro att han ens skulle lägga märke till mig.
Så tokig är jag inte.
För mig räcker det att beundra honom på avstånd.
Och att tänka på hans överlägsenhet jämfört med alla andra-
-med tacksamhet, förundran och respekt!
Jag är inte det minsta förvånad.
Hans hjälpsamhet har värmt ditt hjärta.
Jag kommer aldrig att glömma det.
Jag såg honom närma sig, i mitt bedrövliga tillstånd.
Plötsligt vändes förtvivlan till fullständig lycka!
Du har all rätt att känna som du gör.
Men ge inte efter för dina känslor.
För det är inte alls säkert att de blir besvarade.
Jag ger dig denna varning nu, för jag vill aldrig prata om det igen.
-Nej, miss Woodhouse. -Jag tänker inte blanda mig i.
Från och med nu vet jag ingenting om saken.
Låt inget namn nånsin komma över våra läppar.
Vi hade så fel förut, och nu ska vi vara dubbelt så förståndiga.
Ja, miss Woodhouse.
Kom in! Det är bara en skur!
Den drar snart förbi! Kom upp, bara!
Jane lilla, vi får oväntat besök!
Såg ni? Alla våra vänner överraskades av regnet medan de gick i affärerna.
-Kom in! - Miss Woodhouse... -Tack, miss Bates.
-Mr Knightley! -Han kom förbi med några ägg.
Varsågoda och sitt.
-Mr Knightley! -Hur mår er hustru?
Hyfsat. Men det blir inga promenader förrän barnet har kommit.
Det förstås. Hälsa så gott.
-Hoppas ni inte blev alltför blöt. -Det är ingenting.
Det är ett nöje att promenera med er i alla väder. - Inte sant?
-Det vet miss Woodhouse mycket väl. -Knappast!
-Regnar det fortfarande? -En smula.
Där rider stackars Perry! Har han inte skaffat vagn än?
-Varför skulle han skaffa vagn? -Det skrev du i ett av dina brev.
-Jag har inte hört ett ord om det. -Då måste jag ha drömt det.
-Visste du om det, Emma? -Nej, men skvallret når mig sist.
-Jag förstår inte var du fick det från. -Det var bara nåt jag inbillade mig.
-Kan det vara sant, miss Bates? -Mrs Perry nämnde det visst.
-Inte sant, Jane? -Det har jag inget minne av.
Mamma berättade det efter vår promenad den där morgonen.
Men upplysningen var konfidentiell, så jag sa inget.
Jag har en förmåga att prata på ibland. - Inte sant, miss Woodhouse?
Men när det gäller förtroenden... - Hur är det fatt, Jane?
Tänk att Frank som bor i Yorkshire vet mer om Highbury än vi.
Det har slutat regna. Vi ska inte störa miss Bates längre.
Kom, miss Smith, så går vi tillbaka till Hartfield.
-Adjö, miss Bates. -Tack för att ni erbjöd oss skydd.
Duktig pojke.
Jag hittar själv, tack.
Mrs Elton!
Jaha, då måste alltihop ställas in. Är det inte förtretligt?
Jag vet inte vad ni pratar om.
Exkursionen. Jag hade planerat en utflykt till Box Hill nästa vecka.
Vi skulle ha företagit en upptäcktsfärd som man brukar göra i Bristoltrakten.
Men nu lär sommaren vara över innan vi gjort någonting.
Vid den här tiden i fjol på Maple Grove hade vi gjort massor av utflykter.
-Jag visste ingenting om utflykten. -Inte det?
Inbjudningarna har inte sänts ut, men jag trodde nån hade berättat det.
-Och ni stod med på min lista. -Jag känner mig hedrad.
Vi skulle ha ätit något på prästgården först. Maten var redan beställd.
Men nu kräver biskopen min makes närvaro på nåt tröttsamt möte.
Och jag kan inte gärna underhålla så många gäster ensam.
-Eller kan jag? -Det skulle ni säkert klara av.
Det skulle se konstigt ut. En nygift hustru utan makens beskydd.
Jag som tänkte be folk komma tidigt och visa trädgården.
Det är verkligen förargligt!
Nåväl... Ni kan komma hit istället och utforska Donwell före utflykten.
Knightley, vilket strålande förslag!
Om vi begränsar oss till några få utvalda, skulle det lösa mitt problem.
Ja... Ni kan plocka mina jordgubbar. De mognar fort.
Ni och jag arrangerar det tillsammans. Eller så kan ni överlåta det åt mig.
Jag är ingen duvunge. En gift kvinna har befogenheter.
-Jag ordnar med inbjudningarna. -Nej, mrs Elton.
Det finns bara en gift kvinna jag skulle låta invitera folk till Donwell.
Mrs Knightley.
Då hon ännu inte existerar, tar jag själv hand om saken.
Ni är då en udda figur. Humoristisk är vad ni är.
Jane och hennes moster måste bli bjudna i alla fall.
Jag har inget emot att träffa familjen Woodhouse, så dem kan ni bjuda.
Ni ska veta att jag är tacksam för det här.
Ni gör mig en stor tjänst, och det ska jag inte glömma.
-Tack, frun, men... -Jag fick just en strålande idé!
Tänk om Jane, miss Bates och jag kom ridande på åsnor.
Vore det inte underbart?
Jag måste prata med min caro sposo om det.
Hon är hopplös!
Jag vet ingen som kan göra mig så arg som hon!
För mig är hennes självgodhet en ständig källa till nöje.
-Jag finner ett visst behag i henne. -Det är nåt vi inte delar.
Detsamma gäller hennes tillgivenhet för Jane Fairfax.
Emma... Har du lagt märke till-
-en annan sorts tillgivenhet mellan miss Fairfax och Frank Churchill?
Frank Churchill? Visst inte!
Jag tyckte jag märkte nåt, åtminstone från hans sida.
Jane Fairfax och Frank Churchill? Ni roar mig oerhört!
Jag vet vad jag pratar om, åtminstone vad gäller herren.
Men henne kan jag inte svara för. Jag tror att ni misstar er.
Det hoppas jag nästan, för hennes skull.
Hör upp, är ni snälla! Hör upp ett ögonblick!
Mina damer! Om jag får be!
Om jag får be. Tack. Om ni hämtar...
Det är ert hus, hon har ingen rätt! Jag står inte ut!
Era jordgubbar!
En lätt måltid kommer att dukas fram. Tack.
Har ni en korg, mrs Cox?
Nerför gången till köksträdgården. - Mr Churchill, jag vill...
Var är mr Churchill? Jag bad honom att inte bli sen.
Inte du, Jane. Jag har nåt att berätta för dig.
Jordgubbsplockning är så tröttsamt.
Miss Smith...?
-Varför står ni kvar? -Det fanns inga fler korgar.
Plocka i mrs Cox, då. Alla kan inte få korgar.
Det är bra, mrs Elton. - Harriet, jag ska visa er lövsalen.
-Där är svalare än i köksträdgården. -Tack, mr Knightley!
Knightley är bra märklig. Jag begriper mig inte på honom.
Kära Jane, jag fick i morse svar på mitt brev.
Vilket brev, mrs Elton?
Platsen är din. Är det inte underbart?
-Dina bekymmer är äntligen över. -Det här kände jag inte till.
Du behöver inte tacka mig.
Det är en utmärkt familj som min syster är bekant med.
Så du lär få besöka Maple Grove!
Jag är så glad för din skull! Inget kunde bereda mig mer nöje.
Mrs Elton, jag bad er inte agera för min räkning. Jag kan inte tacka ja.
Du har goda meriter. De ska vara glada för dina tjänster.
Mina rekommendationer kom via Maple Grove, och det avgjorde saken.
Då var det ordnat. Jag får väl titta till dem.
Utan min övervakning skulle de stå handfallna.
Susan, du har en jordgubbsrot i handen!
Miss Woodhouse, kan ni hälsa mrs Elton att jag gått hem?
Javisst. Ska jag ange nån orsak?
Säg att jag fick svår huvudvärk.
-Ska ni bege er ut i solskenet då? -Jag behöver röra på mig.
Ensam?
Miss Woodhouse, vi vet alla hur det är att vara andligen trött.
Och jag är helt utmattad.
Låt mig göra som jag vill-
-och berätta att jag har gått endast om det blir nödvändigt.
Kom till matsalen om fem minuter, eller så snart korgarna är fulla!
Till matsalen!
Mr Churchill, mrs Elton blir så lättad nu när ni är här.
Hon visste mycket väl att jag kunde bli uppehållen hos mrs Churchill.
Och miss Fairfax har gått hem. Hon mådde inte bra.
Jag träffade henne på vägen.
-Den här hettan är olidlig! -Sätt er ner och håll er stilla.
Utflykten till Box Hill är vansinne!
Alla ska inte gå till Box Hill. Det blir bara ett litet sällskap.
-Låt mig skicka efter nåt att dricka. -Ni ska inte passa upp på mig!
-Jag är på dåligt humör idag. -Det har jag lagt märke till.
Jag ska resa utomlands. Jag är trött på att vara sysslolös.
Titta på mig, ni.
Men jag är mäkta trött på England.
Ni kanske har det alldeles för bra.
Hitta på några umbäranden, vet jag.
Skulle jag ha det alldeles för bra? Där tar ni fel.
l allt väsentligt går det mig emot.
Jag tycker inte alls att jag är lyckligt lottad.
Kan alla samlas i matsalen? Till matsalen!
Ställ korgarna här, ingen kommer att röra dem.
-Vi får väl åtlyda kallelsen. -Jag antar det.
Jag måste erkänna att jag hade tänkt gå före utflykten.
Men ni har fått mig på andra tankar. Ni har botat mitt dåliga humör.
-Jag har inte sagt nånting! -Det behöver ni inte.
Tack, mr Churchill. Jag klarar mig utmärkt själv.
Men det gör inte jag.
Knightley, nåt gräsligt djur kryper på min hals.
-Visst är det något där? -Ja.
I frånvaro av min caro sposo kan ni ta bort det om ni önskar.
Våra kamrater är tråkiga idag.
-Hur ska vi sätta fart på dem? -Mr Churchill!
Miss Woodhouse har beordrat mig-
-att säga att hon genast vill veta vad ni tänker på.
-Snälla mr Churchill...! -Är det ingen som piggnar till?
-Vill miss Woodhouse veta det? -Bra sagt, Knightley!
Det vill jag verkligen inte.
Jag slutade med såna dumheter när jag lämnade barnkammaren.
Jag ska vara lite finurligare.
Miss Woodhouse avstår från rätten att veta vad ni tänker på-
-och vill bara höra något mycket roligt från var och en av er.
Det kan vara något kvickt på prosa eller vers.
Eller två endast måttligt kvicka saker. Eller tre mycket ointressanta saker.
-Hon lovar att skratta hjärtligt. -Jag ska göra mitt bästa.
Vem börjar?
Kära nån!
-Miss Smith! -Kommer inte på fråga!
Nån kan väl göra ett försök?
Tre mycket ointressanta saker? Det passar ju mig.
Jag skulle säga tre ointressanta saker så fort jag öppnade munnen!
Ni skulle bara få säga tre saker, det är svårigheten.
Alldeles säkert. Jag förstår vad hon menar.
-Jag måste försöka hålla mun. -Jag tycker om ert förslag, Emma.
-Vad sägs om en gåta? -Det skulle skattas lågt.
Inte om det kommer från mr Weston. Låt oss höra!
Vilka två bokstäver uttrycker fulländning? Bättre kan jag inte.
Två bokstäver som uttrycker fulländning? Jag har ingen aning.
Jag får väl tala om det.
Det är M och A. Emma! Förstår ni?
Jag säger då det...
Nu vet vi vilka kvickheter som krävs. Men fulländningen kom lite tidigt.
Mrs Elton är tyst. Ni har säkert nåt fyndigt att bidra med.
Ni får ursäkta mig, mr Churchill. Jag är inte alls förtjust i sånt här.
Jag har inte kvickheter på lager åt vem som begär.
Jag måste själv få avgöra när jag ska tala och vara tyst. Hoppa över mig.
Dessutom har vi suttit här länge nog.
Vi kanske ska bryta upp. Om mr Knightley vill vara så vänlig.
Tillåt mig, miss Woodhouse.
Kom, miss Bates, så hjälper jag er upp. Sådär ja.
Om ni tar kappan, så tar jag filten.
-Hoppas ni har haft trevligt. -Det har jag.
Mr Knightley!
Vi har knappt talats vid.
Hur kunde du, Emma? Du var så grym mot miss Bates.
Jag skämtade bara! Och hon förstod nog inte till fullo vad jag menade.
-Det gjorde hon, och blev sårad. -Hon är rar på många sätt.
Men ni måste medge att det goda hos henne ofta skyms av det löjliga.
Om hon hade haft det lika bra som ni, hade jag ingenting sagt.
Men så är inte fallet. Hon är fattig.
Hon har sjunkit från det välstånd hon föddes till, och lär sjunka mer.
Du borde visa medkänsla. Du, som hon känt sen du var barn-
-skrattar åt henne inför hela sällskapet!
Emma... Att du av alla skulle tappa omdömet på grund av lite smicker!
Jag är oerhört besviken!
Jag har plockat så många blommor och växter. Se, miss Woodhouse.
Miss Woodhouse!